Så var stunden kommet, ditt hjerte banker ei,
men minnene de lever, som liljer langs min vei.
Vi fulgtes tett ved siden, og dager ble til år,
inntil din siste time, i livets siste vår.
Jeg unner deg nå hvilen, men sorgen den er stor,
for alltid i mitt hjerte, du Eli hos meg bor.
Jég var så heldig og fikk hå deg som logoped og du kom da hjem til meg for jeg var dagmamma i denne tiden og menvi samlete hün på gulvet sa selgte jeg lodd på frelsesarmeen du kjøpe flere ganger sa har jeg treft deg på lundåna og plager lagård du snakket alltid med meg takk for gode minner mennå har du fått fred